Крачките.
Точно пет.
С различна дължина.
Като пръсти.
Пунктират
разстоянието
от изскърцването
на стола
до очите ти,
блъснати
в огледалото.
Първата -
някак отделена от другите,
сочи в различна посока.
Към мен.
Като палец.
Аз - надвесена
над чашата.
Гледам си на кафе,
за да не гледам
в кафявите ти очи.
Ти - надвесен
над мивката.
Измиваш си ръцете.
Отмиваш ме от тях.
Увисвам
на безименния ти пръст.
Със сапунени мехури
в трахеята.
А можеше
просто да ме обесиш
на халката си.
ОРАНЖЕВО
Крушката в банята пак изгоря.
Мисля да я сменя с портокал.
Плочките също ме дразнят.
Сини като следи от насилие
и напръскани с релефно бяло...
Медикаменти в стъклени
шишенца си докосват
етикетите в шкафчето
с оранжева вратичка.
И ме виждат гола...
пластмасово оранжева
отвън и отвътре.
Имам нужда от една
свръхдоза случване.
И от единайсет минути
абстиненция.
СПИРАЛИ
Разлистени пирони
цъфтят в петите ми.
В червено.
Банална съм като
букет от рози.
А дори нямам бодли.
Само пирони.
И букет от
черни пътища.
Аз ли криволича
денем по тях
или те криволичат
нощем в мен...
Така и не разбрах.
Дифузия насън.
Не мога да вървя
по права линия,
но мога да изправям
наум всичко спираловидно.
Тирбушоните...
Пружините...
Накъдрените
с ножица
краища
на панделката
от букета,
който така и
не ми подари.
Мария Василева - визитка
Мария Василева е родена в Казанлък през 1984 г. Завършила е стопанско управление и счетоводство и контрол в УНСС. Поезия пише отскоро, но то не й попречи да получи отличие.
Това се случи на XXIV издание на Националния младежки конкурс за поезия ''Веселин Ханчев'' в Стара Загора през миналата есен.
Това се случи на XXIV издание на Националния младежки конкурс за поезия ''Веселин Ханчев'' в Стара Загора през миналата есен.