|
|
Общо | 438,770,686 |
Активни | 489 |
Страници | 18,309 |
За един ден | 1,302,066 |
Сегашна стойност
Стратегически предприятияВ дискусията около продажбата на групата фирми, която обслужва електроразпределението в Западна България, ще се поставят още много въпроси, принципни и важни за реда и устройството на цялата държава. Обаче вече носи първите сериозни изводи. Главният от тях, безспорно очевиден е, че в законодателството зеят празнини, заради които държавата е безсилна да контролира сделки, които могат да нанесат вреди, съпоставими с национална катастрофа. Нека първо отбележим, че няма причини избраният купувач на най-голямата електроразпределителна мрежа да бъде подозиран за каквото и да е; тази успешна българска икономическа група не извършва нищо нередно, не е дала никакъв повод да се съмняваме, че може да бъде един истински грижовен и вещ собственик и управител на важната за страната критична инфраструктура, - може би далеч по-добър от собственика беглец и чуждестранните кандидати. Може само да ни радва, че българска корпорация има потенциал за толкова мащабен инвестиционен проект. Всичко нататък не се отнася за този купувач, а за рисковете, включително за живота на мнозина от нас, които по принцип представляват някои стопански предприятия, и за опасността такива предприятия да бъдат буквално унищожени от некадърно управление. И за това, че държавата не може да остане лишена от правни инструменти за контрол върху такива опасни предприятия. Сега е моментът, докато находката е още нова и болезнена, законът да бъде променен, а зеещата в него бездна да бъде запълнена. Къде е тази бездна, къде са катастрофичните рискове. Ето електроразпределението. Представете си, че фирмата, която управлява снабдяването с ток на 40% от потребителите в страната, поради някаква икономическа причина фалира и просто реши да прекрати дейността, "да дръпне шалтера", както се казва. Дори само за часове, а не за дни, резултатът от това ще е стотици до хиляди жертви, вреди за милиарди - някои непоправими, трудно изчислими загуби и пропуснати ползи. Има такива случаи, спомням си за прекъсване на електрозахранването за около час на няколко американски щата преди години. Можете да прочетете за пораженията, описани са в цяло море от статии, романи, пиеси и филми. Подобни поразии може да донесе фалитът на фирми, които управляват активи и дейности, опасни за други, да ги наречем "стратегически предприятия". Такива са военни заводи, язовири, електроцентрали, пристанища, пътни обекти, химически заводи и пр. Колко са и кои са, не знам, но първата работа на държавата е да ги определи. Може би със закон, а може би с акт на правителството, но трябва да има ред, по който държавата да обявява критични предприятия и обекти за стратегически. Втората стъпка е със закон да се установи ред за надзор над стратегическите предприятия. Късогледа е идеята да се запушват дупките в отделен отрасъл, като се промени законът за енергетиката. Един и същ ред трябва да има за всички предприятия, в който и отрасъл да работят. Според мен най-логично е за тях да се наложи редът, който се прилага за банките и надзорът върху стратегическите предприятия да получи правомощия каквито има сега БНБ за трезорите: текущо следи цялата им дейност, регистрира всяка промяна над 1% от акциите, одобрява всяка над 5%: никой не може да придобие над 5% от банка без съгласието на БНБ. Отделно надзорът може да налага задължителни мерки на банките, одобрява всички членове на управителните органи, може да им отнеме правото да управляват и да назначи служебен управител. В краен случай може да отнеме на акционерите правото на глас или направо да изземе собствеността. Недопустима е приспивната песен, която изпълняват неколцина депутати - електроразпределението не било нищо друго, а обикновен "оператор на услуги", частна фирма като всички други. Опашата лъжа. Мигар може някой друг да достави ток, ако сегашният оператор спре да го прави? В шепи ли ще "доставя услугата". Десетилетия и милиарди ще трябват да се изгради втора разпределителна мрежа. Единствената, която имаме, трябва гарантирано да работи, без да се допуснат и няколко часа прекъсване. Това никаква държавна бюрокрация не може да гарантира, трябва закон за гражданска мобилизация, за да позволи на държавния надзор върху стратегическите предприятия не само да отстрани собственика и избрани от него управители и директори, не само да назначи служебен управител, но и да задължи работещите в предприятието и всеки друг, който бъде мобилизиран (например специалисти, напуснали потъващата фирма), под страх от наказателна отговорност да се явят веднага на работа и да поддържат работата на стратегическото предприятие, докато се намери трайно решение и гражданската мобилизация бъде отменена. И разбира се, законът трябва да предвиди как и кой ще плаща на мобилизираните. Изобщо не е шега - законите трябва да позволят и задължат държавата да се намесва, но не като пореден купувач в гражданския оборот, а чрез свои органи на власт и принуда. При опасност тези органи трябва да имат право, ако е нужно, с оръжие и шамари да превземат и установят контрол върху всяко предприятие и обект, които застрашават живота и имота на голяма част от нацията. Законът за стратегическите предприятия трябва според мен да посочи ред и процедура, по които държавата може да национализира всяко стратегическо предприятие, което не се управлява добре, има сериозни затруднения, създава риск или собственикът ползва опасността, която предприятието представлява, за да изнудва клиентите си и държавата за повече пари. |
18 Март 2018 19:55
А ако Козлодуй фалира, може да стане ядрена авария. Можете да прочетете за Фукушима, Чернобил, Три Майл Айлънд...
|
18 Март 2018 20:30
Прав е авторът! Помним времето когато БДЖ Пощите Полиция и Пожарна както и други структури на държавата бяха военизирани.Това е било начинът държавата да си гарантира тяхното функциониране при всякакви обстоятелства.
|
18 Март 2018 21:09
Ако Козлодуй фалира... Хиксе, коя от трите, посочени от теб аварии, е в резултат на фалит? |
18 Март 2018 23:57
спомням си за прекъсване на електрозахранването за около час на няколко американски щата преди години
Е, тогава трябва да помниш,че този фокус го правеше ЧАСТНАТА фирма ЕНРОН и с трикове вдигаше цената на акциите си. Това не и попречи по-късно да фалира и да завлече милиони акционери и своите служители. Що се отнася до безупречното и минало, то е докато не го разровят. Потенциалът на фирмата е пазарджишки. Апетитът и идва от потенциала на банките които се наемат да дават кредити. |
19 Март 2018 06:31
Енрон нямат нищо общо с последното голямо "електрическо затъмнение" в САЩ от 2003г. По това време вече си бяха фалирали, а и те май повече бръмчаха на юг и запад, отколкото на изток (мързи ме да питам Гугъл).
|
19 Март 2018 08:23
Май цялата творба е заради първия параграф.
Може би със закон, а може би с акт на правителството, но трябва да има ред, по който държавата да обявява критични предприятия и обекти за стратегически. Както се казва, има такъв ред, има такъв списък... (снимка: натиснете тук) Там има и Х. Сектор "Финанси", а Д-р Хърсев май се причисляваше към него. Сега остава да се доизясни кой е към кръга "Гинка от Пазарджик". |
19 Март 2018 10:09
"Нека първо отбележим, че няма причини избраният купувач на най-голямата електроразпределителна мрежа да бъде подозиран за каквото и да е; тази успешна българска икономическа група не извършва нищо нередно, не е дала никакъв повод да се съмняваме, че може да бъде един истински грижовен и вещ собственик и управител на важната за страната критична инфраструктура, - може би далеч по-добър от собственика беглец и чуждестранните кандидати. Може само да ни радва, че българска корпорация има потенциал за толкова мащабен инвестиционен проект. "
Този цитат е от горната статия на д-р Хърсев. Позволих си да болдна някои любопитни моменти, които влизат в остро противоречие с идеята на самата статия. Не знам как автора е достигнал до категоричния си извод за успешността на ИНЕРКОМ ЕАД, след като дружеството е регистрирано в търговския регистър през 2017г. с едноличен собственик на капитала неизвестната до преди месец Гинка Върбакова , няма никаква история(да не говорим за такава в енергетиката, а още повече в електроразпределението), няма никакви активи, а капиталът му е на законовия минимум от 50 000лв. Ако той е имал предвид фотоволтаичната дейност на другите фирми на г-жа Върбакова, струва ми се, че това звучи доста наивно, дори и за човек който не разбира от енергопроизводство, енергопренос, енергоразпраделение и търговия и то в огромни мащаби. Нещо повече, обществото(хайде да не е обществото, а около 3 000 000 потребители) не разбра (по-скоро не получи никаква информация с мотив - търговска и банкова тайна) за източниците и начина на финансиране на сделката и нейното обезпечаване. Тук г-н Хърсев можеше да направи поне някакъв професионален коментар за посочения бегло от купувача начин на финансиране на сделката (дори и само от информацията която излезе в медийното пространство). Само, че той се задоволи да похвали качествата и успешността на купувача по сделката, без да посочи някакви аргументи за това и да потърси евентуалните рискове за сделката и нейното изпълнение единствено в празнотите в законодателството. |